So we go far away to the top of a mountain, assuming that perching ourselves on a piece is bound to give us the respite we need to sort the clutter, the chaotic everyday, and find ourselves again.
към някой планински връх, считайки, че като се покачим високо ще почувстваме облекчението, от което се нуждаем, за да подредим безпорядъка, хаотичното ежедневие и преоткрием себе си. Но на тази планина,