And at the very core of this crisis of mine, I felt somehow the life of music had chosen me, where somehow, perhaps possibly in a very naive sense, I felt what Skid Row really needed was somebody like Paul Farmer and not another classical musician playing on Bunker Hill.
И в ядрото на тази моя криза усещах, че някак си животът, посветен на музиката, е избрал мен, може би дори по наивен начин усещах, че Скид Роу всъщност се нуждае от някой като Пол Фармър, а не от още един класически музикант, свирещ на Бънкър Хил.