Now when I first started asking what happens when we die, the grown-ups around me at the time answered with a typical English mix of awkwardness and half-hearted Christianity, and the phrase I heard most often was that granddad was now "up there looking down on us," and if I should die too, which wouldn't happen of course, then I too would go up there, which made death sound a lot like an existential elevator.
Когато първо започнах да питам какво става след като умрем, възрастните около мен навремето започнаха да отговарят с  типичната за англичаните неловкост и доза християнство, затова най-често чувах, че дядо ми сега "ни гледа отвисоко," и че ако умра, което естествено няма да се случи, то и аз ще отида там високо. Което направи смъртта  да звучи доста като някакъв екзистенциален асансьор.