(Music) ♫ My age is three hundred ♫ ♫ and seventy-two ♫ ♫ I think with the deepest regret ♫ ♫ How I used to pick up and voraciously chew ♫ ♫ the dear little boys that I met ♫ ♫ I've eaten them raw in their holiday suits, ♫ ♫ Eaten them curried with rice, ♫ ♫ I've eaten them baked in their jackets and boots, ♫ ♫ And found them exceedingly nice. ♫ ♫ But now that my jaws are too weak for such fare, ♫ ♫ I think it's increasingly rude ♫ ♫ To do such a thing when I'm quite well aware ♫ ♫ Little boys do not like being chewed. ♫ ♫ Little boys do not like being chewed. ♫ (Music) ♫ So now I contentedly live upon eels, ♫ ♫ And try to do nothing amiss ♫ ♫ And pass all the time I can spare from my meals ♫ ♫ In innocent slumber like this, ♫ ♫ Innocent slumber like this. ♫ (Applause) I suppose I owe you an explanation.
(Музика) На 300 години съм и 72. Мисля с най-дълбоко съжаление как вдигах и лакомо дъвчех милите малки момченца, които срещах. Ядях ги сурови в празничните им костюми, ядях ги, сготвени с къри и ориз. Ядях ги печени с якетата и ботушите и ги намирах за все по-приятни. Но челюстите ми вече са твърде слаби за тия неща и все повече смятам за грубо да се правят такива неща, след като твърде добре знам, че на малките момченца не им харесва да ги дъвчат. На малките момченца не им харесва да ги дъвчат (Музика) И тъй, сега доволно си живея на змиорки и се опитвам да не стъпя накриво, а когато не похапвам, си прекарвам времето в такава невинна дрямка, такава невинна дрямка. (Аплодисменти) Предполагам, че ви дължа обяснение.