How do you not despair when, with the body ravaged by chemotherapy, climbing a mere flight of stairs was sheer torture, that to someone like me who could dance for three hours?
Как да не се отчаяте, когато, тялото ви е опустошено от химеотерапията, изкачването на етаж по стълбите беше чисто изтезание, за някого като мен, който можеше да танцува по три часа?