But this idea, that our present and our future are mutually exclusive, that to fulfill our potential for doing we have to surrender our profound potential for being, that the number of transistors on a circuit can be doubled and doubled, but our capacity for compassion and humanity and serenity and love is somehow limited is a false and suffocating choice.
Но това схващане, че настоящето и бъдещето ни са взаимно-изключващи се понятия, че за да реализираме способностите си, трябва да се откажем от абсолютния ни потенциал да съществуваме, че броят на транзисторите в една верига може да бъде удвояван многократно, но способността ни да съчувстваме, да сме човечни, и да изпитваме мир и обич е някак си ограничена, е един грешен и задушаващ избор.