Now, I may be a bit extreme, you know, in how little appetite I have for consuming memories, but even if you do more of this, there is a genuine question: Why do we put so much weight on memory relative to the weight that we put on experiences?
Разбирате ли, може да съм малко краен в това колко малък апетит имам за консумация на спомени, но дори ако се прави това повече, има един истински въпрос. Защо придаваме такава голяма тежест на спомена в сравнение с тежестта, която придаваме на преживяванията?