But even so, as the list coalesced, so, too, on the page, clear as the reflection in the mirror, did the life that I had been living: finding at 20 that "... one is less and less sure of who one is;" emerging at 30 from the "... wasteland of preparation into active life;" learning at 40 "... to close softly the doors to rooms [I would] not be coming back to."
Но дори и така, докато списъкът ставаше цялостен, както и на хартия,  ясен като отражението в огледалото, открих живота, който живея: откривайки на 20, че "...никой няма представа кой е всъщност"; изплувайки на 30 от "... пустошта на подготовката за активен живот"; научавайки на 40 "...да затварям внимателно вратите към стаите, в които не бих се върнал."