Because the sunshine kid was bright, with a warm personality, And inside he burned savagely Hurt by the words and curses of the shadowy folk who spoke holes in his soul and left cavities, And as his heart hardened, his spark darkened, Every time they called him names it cooled his flames, He thought they might like him if he kept his light dim But they were busy telling lightning she had terrible aim, He couldn’t quite get to grips with what they said, So he let his light be eclipsed by what they said, He fell into a Lone Star State like Texas, And felt like he’d been punched in his solar plexus.
Защото беше сияещо слънце, отзивчиво и добро, а отвътре изгаряше жестоко, наранено от думите и клетвите на сенчестите, които пробиваха дупки в душата му и оставяха празнини и щом сърцето му се втвърди, блясъкът му помръкна. Всеки път, когато го обиждаха, пламъците му изстиваха. Той мислеше, че може да го харесат, ако приглуши светлината си, но те бяха заети да казват  на светкавицата, че има ужасна цел. Не можа да приеме това, което казаха. И позволи светлината му да бъде помрачена. Изпадна в Състояние на Самотна Звезда, като щата Тексас и се почувства като ударен в слънчевия сплит.