The educator Parker Palmer calls it "the tragic gap," tragic not because it's sad but because it's inevitable, and my friend Dick Nodel likes to say, "You can hold that tension like a violin string and make something beautiful."
Учителят Паркър Палмър го нарича "трагичното разстояние", трагично не защото е тъжно, а защото е неизбежно и приятелят ми Дик Нодел казва: "Можеш да държиш това напрежение като струна на цигулка и да направиш нещо красиво".