The thing about stories, though, in most of the existing mediums that we're accustomed to -- things like novels, radio, photographs, movies, even lectures like this one -- we're very accustomed to this idea of the narrator or the camera position, some kind of omniscient, external body through whose eyes you see the story.
Интересното при историите е, че в повечето от съществуващите медии, с които сме свикнали - романи, радио, снимки, филми, дори и лекции като тази -- ние сме много привикнали към идеята за разказвач или позицията на камерата. Нещо като всезнаещо външно лице, през чиито очи виждаме историята.