Oh sure, we're very good at empathy when it's a question of dealing with people who kind of look like us and kind of walk and talk and eat and pray and wear like us, but when it comes to people who don't do that, who don't quite dress like us and don't quite pray like us and don't quite talk like us, do we not also have a tendency to see them ever so slightly as cardboard cutouts too?
О, разбира се, много сме добри в съчувствието, когато става въпрос за хора, които приличат на нас и които се държат като нас, имат  същата религия и изглеждат като нас, но когато става въпрос за хора, които не правят това, които не изглеждат като нас и не са от съвсем същата религия, не са на същото мнение като нас не сме ли също склонни  да гледаме на тях също съвсем леко като на  картонени фигури?