And the result is -- we call it "patient autonomy," which makes it sound like a good thing, but what it really is is a shifting of the burden and the responsibility for decision-making from somebody who knows something -- namely, the doctor -- to somebody who knows nothing and is almost certainly sick and thus, not in the best shape to be making decisions -- namely, the patient.
А резултата - наричаме това "автономия на пациента", което го прави да звучи като че ли е нещо добро. Но в действителност е просто прехвърляне на бремето и отговорността за решението от някой който знае - наречен "лекар", върху някой, който не знае и е почти сигурно зле и не е в състояние да вземе правилно решение - наречен "пациент".