And when we lie down in a field or on a couch, drugged perhaps by the hum of a warm afternoon, they think we are looking back at them, which makes them lift their oars and fall silent and wait like parents for us to close our eyes.
И когато легнем в поле или на дивана, може би упоени от жуженето на топлия следобед, те си мислят, че ние също ги гледаме, и това ги кара да вдигнат греблата, да замълчат и да ни чакат като родители, да затворим очи.