As I meet, or lend an ear to those who are sick, to the migrants who face terrible hardships in search of a brighter future, to prison inmates who carry a hell of pain inside their hearts, and to those, many of them young, who cannot find a job, I often find myself wondering: "Why them and not me?"
Когато се срещам със или слушам  за тези, които са болни, за мигрантите,  които са изправени пред ужасни трудности в търсене на по-светло бъдеще, за затворниците, които носят болка в сърцата си, и за тези, много от които млади,  които не могат да си намерят работа, често се улавям, че се питам: "Защо те, а не аз?"