Then one day I told him, "Reg E., what is subordination for verbal measures to tonal consideration?" (Laughter) And he handed me a black-and-white printed out thesis on a poet named Etheridge Knight and the oral nature of poetry, and from that point, Reggie stopped becoming the best to me, because what Etheridge Knight taught me was that I could make my words sound like music, even my small ones, the monosyllables, the ifs, ands, buts, whats, the gangsta in my slang could fall right on the ear, and from then on, I started chasing Etheridge Knight.
Тогава един ден му казах: Редж И., какво означава подчинение на словесните мерки за тонално внимание?" (Смях) И той ми подаде една черно-бяла отпечатана теза на един поет на име Етеридж Найт и устния характер на поезията, и от този момент, Реджи спря да бъде най-добрият за мен, защото това, което ме научи Етеридж Найт е, че мога да направя думите ми да звучат като музика, дори малките, едносричните думи, ако, и, но, какво, гангстера в моя жаргон може да попадне точно в ухото, и от този момент нататък започнах да следвам Етеридж Найт.