The Lyndon Johnson that I saw in the last years of his life, when I helped him on his memoirs, was a man who had spent so many years in the pursuit of work, power and individual success, that he had absolutely no psychic or emotional resources left to get him through the days once the presidency was gone.
Линдън Джонсън, когото видях през последните години от живота му, когато му помагах със спомените му, беше човек, прекарал толкова много години в преследване на работа, власт и индивидуален успех, че не му бяха останали абсолютно никакви душевни или емоционални ресурси, с които да преживее дните, след като отмине президентството.