I remember, every time I went to a patient's deathbed, whether in the hospital or at home, I remember my sense of failure -- the feeling of I don't know what I have to say; I don't know what I can say; I don't know what I'm supposed to do.
Помня всеки от моментите, в които отивах до смъртното ложе на пациент, независимо дали в болницата или в дома му, спомням си чувството ми на провал -- чувството, че не знам какво трябва да кажа, какво мога да кажа, че не знам какво се очаква от мен да кажа.