Richard Ford: I was slow to learn to read, went all the way through school not really reading more than the minimum, and still to this day can't read silently much faster than I can read aloud, but there were a lot of benefits to being dyslexic for me because when I finally did reconcile myself to how slow I was going to have to do it, then I think I came very slowly into an appreciation of all of those qualities of language and of sentences that are not just the cognitive aspects of language: the syncopations, the sounds of words, what words look like, where paragraphs break, where lines break. I mean, I wasn't so badly dyslexic that I was disabled from reading. I just had to do it really slowly, and as I did, lingering on those sentences as I had to linger, I fell heir to language's other qualities, which I think has helped me write sentences.
Ричард Форд: Бавно се научих да чета, през цялото време, когато ходех на училище, четях само минимума и до днес не мога да чета на ум по-бързо, отколкото чета на глас, но за мен имаше много ползи да бъда с дислексия, защото когато осъзнах, колко съм бавен, за да го възприема, много бавно оцених качествата на езика и изреченията, които не са само когнитивни аспекти на езика: синхопациите, звука на думите, какво представляват думите, къде спира абзацът, къде има точка. Искам да кажа, че не бях с толкова силна дислексия, че да не мога да чета. Трябваше да чета бавно и аз го правех, бавейки се в изреченията, почувствах се наследник на другите качества на езика, които ми помогнаха да пиша изречения.