A poor person, a low-income person, somebody in Cancer Alley, somebody in Watts, somebody in Harlem, somebody on an Indian reservation, might say to themselves -- and rightfully so -- "How can these people be so passionate about making sure that a plastic bottle has a second chance in life, or an aluminum can has a second chance, and yet, when my child gets in trouble and goes to prison, he doesn't get a second chance?"
Някой беден, в "Пътеката към рака" някой в Уатс, или в Харлем, или в индиански резерват, би си казал, и с право, "Как могат тези хора да са толкова ревностни към това да се уверят, че една пластмасова бутилка или една алуминиева консервна кутия има втори шанс в живота, а когато детето ми е в беда и отиде в затвора, не получава втори шанс?"