The mere fact that somebody would even just sit down, pull out a piece of paper and think about someone the whole way through, with an intention that is so much harder to unearth when the browser is up and the iPhone is pinging and we've got six conversations rolling in at once, that is an art form that does not fall down to the Goliath of "get faster," no matter how many social networks we might join.
Самият факт, че някой ще седне дори само да извади лист хартия и да мисли за някой през цялото време с намерение, което е толкова по-трудно да се извлече когато браузърът е включен и iPhone вибрира и имаме шест едновременни разговора, това е форма на изкуство което не се принизява до Голиат с "по-бързо," без значение към колко социални мрежи може да се присъедним.