And all at once I found myself saying as tears flowed, 'That's me. That's me.' And those simple words brought back many thoughts that I had had before, about the fusion of our souls into one higher-level entity, about the fact that at the core of both our souls lay our identical hopes and dreams for our children, about the notion that those hopes were not separate or distinct hopes, but were just one hope, one clear thing that defined us both, that welded us into a unit -- the kind of unit I had but dimly imagined before being married and having children.
И изведнъж се усетих да казвам през сълзи: 'Това съм аз. Това съм аз.' И тези прости думи върнаха много мисли, които съм имал преди за сливането на нашите души в една нова същност на по-високо ниво, за това, че в сърцевината на нашите две души лежат нашите надежди и мечти за децата ни, за идеята, че тези надежди не са отделни, различими надежди, а са само една надежда, едно чисто нещо, което ни определя, което ни заварява в едно цяло -- единство, което мъгляво съм си представял преди да се оженим и да имаме деца.