So, I think that the only true disability is a crushed spirit, a spirit that's been crushed doesn't have hope, it doesn't see beauty, it no longer has our natural, childlike curiosity and our innate ability to imagine.
Мисля, че единствената истинска инвалидност е смазан дух, дух, който е бил смазан, няма надежда. Той не вижда красотата. Той няма вече нашето естествено, подобно на деца любопитство и вродената ни способност да си представяме.