It had nothing to do with hating my body, I just love it enough to let it go, I treat it like a house, and when your house is falling apart, you do not evacuate, you make it comfortable enough to house all your insides, you make it pretty enough to invite guests over, you make the floorboards strong enough to stand on.
Нямаше нищо общо с това  да мразиш тялото си. Обичах го достатъчно, за да  го оставя да си отиде. Отнасях се с него като с къща. А когато твоята къща се разпада, ти не я напускаш. Правиш я достатъчно удобна,  за да побере покъщината ти. Правиш я достатъчно хубава, за да каниш гости. Поставяш под, който може да издържи.