No longer putting society at the service of art, and much less at the services of monopolies of the elite, but instead art at the service of society, at the service of the weakest, at the service of the children, at the service of the sick, at the service of the vulnerable, and at the service of all those who cry for vindication through the spirit of their human condition and the raising up of their dignity.
Да спрем да поставяме обществото като служещ на изкуството и още повече в услуга на монополиите на елита, а вместо това изкуството да е в полза на обществото, в полза на най-слабите, в полза на децата, в полза на болните, в полза на уязвимите, в полза на всички онези, които търсят защита, чрез духа на тяхното човешко състояние и създаването на личното им достойнство.