But an even more important form of relaxation for him, that Lyndon Johnson never could enjoy, was a love of -- somehow -- humor, and feeling out what hilarious parts of life can produce as a sidelight to the sadness.
Но дори още по-важна за него форма на релаксация, на която Линдън Джонсън никога не можеше да се радва, била обичта към хумора. Да усещаш какво могат да постигнат веселите части от живота като странично осветление към тъгата.