But we don't even blink when we hear somebody say this, because we've heard that kind of stuff for so long and somehow we've completely internalized and accepted collectively this notion that creativity and suffering are somehow inherently linked and that artistry, in the end, will always ultimately lead to anguish.
Mutta me emme edes silmäämme räpäytä, kun kuulemme jonkun sanovan tuollaista, koska olemme kuulleet sellaista niin pitkään ja olemme jotenkin täysin sisäistäneet ja yhteisesti hyväksyneet käsityksen siitä, että luovuus ja kärsimys ovat jotenkin luonnostaan kytköksissä ja että taiteellisuus johtaa lopulta aina ahdistukseen.