Now, I may be a bit extreme, you know, in how little appetite I have for consuming memories, but even if you do more of this, there is a genuine question: Why do we put so much weight on memory relative to the weight that we put on experiences?
Saatan olla ääripäässä siinä, miten vähän muistelen asioita, mutta vaikka tekisi niin enemmän, on olemassa aito kysymys. Miksi pistämme niin paljon painoarvoa muistoille verrattuna siihen, mitä pistämme kokemuksiin?