This realization was exploited most powerfully for pragmatic ends by the 18th- century philosopher Jeremy Bentham, who set out to resolve an important problem ushered in by the industrial age, where, for the first time, institutions had become so large and centralized that they were no longer able to monitor and therefore control each one of their individual members, and the solution that he devised was an architectural design originally intended to be implemented in prisons that he called the panopticon, the primary attribute of which was the construction of an enormous tower in the center of the institution where whoever controlled the institution could at any moment watch any of the inmates, although they couldn't watch all of them at all times.
Käytännössä tätä havaintoa hyödynsi englantilainen valistusfilosofi Jeremy Bentham yrittäessään ratkaista  erästä teollisen ajan tärkeää ongelmaa. Laitoksista oli tullut niin suuria ja  keskitettyjä, etteivät ne voineet enää valvoa jokaista jäsentään. Hän kehitti vankiloihin tarkoitetun arkkitehtuurisen ratkaisun nimeltä "panoptikon". Siinä vankilan keskellä on torni,  josta voidaan valvoa ketä tahansa vankia milloin vain, joskaan ei kaikkia kerralla.