"I felt a Funeral, in my Brain, and Mourners to and fro kept treading -- treading -- till [it seemed] that Sense was breaking through -- And when they all were seated, a Service, like a Drum -- kept beating -- beating -- till I [thought] my Mind was going numb -- And then I heard them lift a Box and creak across my Soul with those same Boots of Lead, again, then Space -- began to toll, As [all] the Heavens were a Bell, and Being, [but] an Ear, and I, and Silence, some strange Race, wrecked, solitary, here -- [And] then a Plank in Reason, broke, and I fell down and down -- and hit a World, at every plunge, and Finished knowing -- then --" We know depression through metaphors.
"Hautajaisia päässäni vietettiin, siellä edestakaisin suruväki kulki ja kulki, kunnes tajun jo kadotin. Kun he istuivat, toimitus alkoi kuin rummutus loputon, joka kumisi, kumisi, kunnes oli mieleni tunnoton. Sitten kuulin, kun arkkua nostettiin, yli sieluni askeleet kirskuivat samoin saappain lyijyisin, sitten taivas kuin yhtenä kävi ruumiskellona soimaan koko oleva korvanaan; minut yksin hiljaisuuteen oli hylätty, vieraana. Jokin palkki päässäni silloin petti, ja putosin syvyyksiin suistuen yhä uudelleen jo tietymättömiin." Masennus tunnetaan metaforien kautta.