Scared and mortified, I listen, listen as I prattle on about the flotsam and jetsam of the day; listen as I confess my love for the president, and, of course, my heartbreak; listen to my sometimes catty, sometimes churlish, sometimes silly self being cruel, unforgiving, uncouth; listen, deeply, deeply ashamed, to the worst version of myself, a self I don't even recognize.
Pelokkaana ja häpeissäni kuuntelen, miten jaarittelen päivän tuuliajoista, miten tunnustan rakkauteni  presidenttiä kohtaan, ja, tietenkin, miten sydämeni särkyy. Kuuntelen välillä kissamaista, toisinaan moukkamaista ja hölmöä itseäni, joka on julma, anteeksiantamaton,  huonotapainen; kuuntelen hyvin, hyvin häpeissäni pahinta versiota itsestäni, jota en edes itse tunnista.