So we are creating Dylan, which is a computational system with an ambitious goal of taking in visual inputs of the same kind that a human child would receive, and autonomously discovering: What are the objects in this visual input?
Joten loimme Dylanin, mikä on tietokonejärjestelmä, jolla on kunnianhimoinen pyrkimys vastaanottaa visuaalista tietoa, samankaltaista kuin mitä ihmislapsi vastaanottaisi ja selvittäisi itsenäisesti, mitä nämä visuaalisen tiedon tuottamat objektit ovat.