I used to say that these people saved me, but what I now know is they did something even more important in that they empowered me to save myself, and crucially, they helped me to understand something which I'd always suspected: that my voices were a meaningful response to traumatic life events, particularly childhood events, and as such were not my enemies but a source of insight into solvable emotional problems.
Olen sanonut, että nämä ihmiset pelastivat minut. Nyt tiedän että he tekivät jotain  vielä tärkeämpää: he antoivat minulle voiman pelastaa itseni ja mikä tärkeintä, he auttoivat minua ymmärtämään asian, jota olin aina epäillytkin: ääneni olivat merkityksellinen vastine traumaattisiin kokemuksiin, erityisesti lapsuuden tapahtumiin, eivätkä ne siis olleet vihollisiani vaan ne auttoivat ymmärtämään ja ratkaisemaan tunne-elämän ongelmia.