It was neutral, impassive and even, after a while, strangely companionate and reassuring, although I did notice that its calm exterior sometimes slipped and that it occasionally mirrored my own unexpressed emotion.
Ääni oli neutraali ja tyyni,  jonkin ajan päästä jopa hämmentävän toverillinen  ja rauhoittava, vaikka huomasinkin että sen tyyni ulkokuori joskus rikkoutui ja se heijasti välillä tunteita,  joita en itse näyttänyt muille.