My pain, more than anything in 19 years on this planet, has given me perspective, and my hurt, my hurt has forced me to have hope, have hope and to have faith, faith in myself, faith in others, faith that it can get better, that we can change this, that we can speak up and speak out and fight back against ignorance, fight back against intolerance, and more than anything, learn to love ourselves, learn to accept ourselves for who we are, the people we are, not the people the world wants us to be.
Minun tuskani, enemmän kuin mikään muu yhdeksäntoista vuoden aikana on antanut minulle perspektiiviä, ja minun kipuni, on pakottanut minut säilyttämään toivon, säilyttämään toivon ja uskon, uskon itseeni, uskon toisiin, uskon siihen, että se voi parantua, että voimme muuttaa tämän, että voimme puhua asiasta ja taistella tietämättömyyttä vastaan, taistella suvaitsemattomuutta vastaan, ja enemmän kuin mitään, oppia rakastamaan itseämme, oppia hyväksymään itsemme sellaisina kuin olemme, ihmisinä, joita olemme, emme ihmisinä, jollaisiksi maailma meidät haluaa.