For many people, perhaps most, paralysis is an unspeakable horror, but my father's experience losing every system of his body was not an experience of feeling trapped, but rather of turning the psyche inwards, dimming down the external chatter, facing the recesses of his own mind, and in that place, falling in love with life and body anew.
Monille ihmisille, ehkä useimmille, halvaus on sanoinkuvaamaton kauhu, mutta isäni ei kokenut elimistönsä toiminnan menettämistä loukkuun jäämisen tunteena, vaan pikemminkin psyyken kääntymisenä sisään päin, ulkoisen hälinän vaimenemisena, oman mielen syvimpien syövereiden kohtaamisena, ja siinä paikassa, rakastumisena uudelleen elämään ja omaan kehoon.