But a later response, and much more useful, would be to try and deconstruct the message behind the words, so when the voices warned me not to leave the house, then I would thank them for drawing my attention to how unsafe I felt -- because if I was aware of it, then I could do something positive about it -- but go on to reassure both them and myself that we were safe and didn't need to feel frightened anymore.
Myöhempi ja paljon hyödyllisempi reaktio oli yrittää tulkita viesti sanojen takana, eli kun äänet varoittivat minua lähtemästä talosta, kiitin niitä huomioni suuntaamisesta turvattomaan olooni -- jos olin tietoinen siitä, pystyin tekemään sille jotain -- ja vakuutin sekä äänille että itselleni että olimme turvassa eikä enää tarvinnut pelätä.