What could be more lonely than to be enveloped in silence, to be the last of your people to speak your language, to have no way to pass on the wisdom of the ancestors or anticipate the promise of the children?
Mikä voisi olla yksinäisempää kuin olla hiljaisuuden ympäroimä, olla viimeinen omasta kansastasi, joka puhuu omaa kieltäsi, pystymättä jakamaan esi-isiesi viisautta nuorille sukupolville tai pystymättä odottamaan lasten mukanaantuomaa lupausta?