And the result is -- we call it "patient autonomy," which makes it sound like a good thing, but what it really is is a shifting of the burden and the responsibility for decision-making from somebody who knows something -- namely, the doctor -- to somebody who knows nothing and is almost certainly sick and thus, not in the best shape to be making decisions -- namely, the patient.
Ja tulos on -- me kutsumme sitä "potilaan autonomiaksi", mikä saa sen kuulostamaan hyvältä asialta. Mutta mitä se todella on, on päätösen ja vastuun siirtämistä joltakulta, joka tietää jotain -- nimittäin lääkäriltä -- jollekin, joka ei tiedä mitään ja on melko varmasti sairas eikä siksi ole parhaassa tilassa tekemään päätöksiä -- nimittäin potilaalle.