What I thought would be the ultimate limitation actually turned out to be the ultimate liberation, as each time I created, the destruction brought me back to a neutral place where I felt refreshed and ready to start the next project.
Det jeg troede ville være den ultimative begrænsning viste sig faktisk at være den ultimative frisættelse, da hver gang jeg skabte, bragte ødelæggelsen mig tilbage til et neutralt sted hvor jeg følte mig forfrisket og klar til at starte det næste projekt.