So this neglected space became a constructive one, and people's hopes and dreams made me laugh out loud, tear up, and they consoled me during my own tough times.
Så denne forsømte plads blev en konstruktiv en, og menneskers håb og drømme fik mig til at grine højt, sidde med tårer i øjnene, og de trøstede mig i mine egne hårde tider.