So what we have is a sort of situation where the farther our science goes, the more we have to admit to ourselves that these categories that we thought of as stable anatomical categories, that mapped very simply to stable identity categories are a lot more fuzzy than we thought.
Dabartinė situacija parodo, jog kuo toliau pažengiame moksle, tuo labiau turime pripažinti, kad šios kategorijos, kurias laikėme stabiliomis anatominėmis kategorijomis, labai paprastai susietomis su stabiliomis asmenybės kategorijomis, yra žymiai miglotesnės, nei įsivaizdavome.