So we've got a very interesting behavior about which a lot of our lay assumptions are incorrect, but I'm coming to see that actually there's even more to laughter than it's an important social emotion we should look at, because it turns out people are phenomenally nuanced in terms of how we use laughter.
Taigi turime įdomų elgesį, apie kurį dauguma mūsų prielaidų buvo neteisingos, bet susiduriu su tuo, kad išties juokas yra svarbesnis, nei socialinė emocija, į kurią reikėtų žiūrėti, nes paaiškėja, kad žmonės turi fenomenalių niuansų, kaip naudojame juoką.