The closer I got to my finish line, that rubbly, rocky coast of Ross Island, the more I started to realize that the biggest lesson that this very long, very hard walk might be teaching me is that happiness is not a finish line, that for us humans, the perfection that so many of us seem to dream of might not ever be truly attainable, and that if we can't feel content here, today, now, on our journeys amidst the mess and the striving that we all inhabit, the open loops,  the half-finished to-do lists, the could-do-better-next-times, then we might never feel it.
Kuo labiau artėjau prie finišo, tos akmenuotos Roso salos pakrantės, tuo labiau suvokiau,  kad didžiausia pamoka, kurios mane moko ši ilga ir sunki kelionė, yra paprasta – laimė nėra finišo linija, mums žmonėms ta išsvajota tobulybė gali būti niekada pilnai nepasiekiama, ir jei mes negebame būti patenkinti čia, šiandien, dabar, kelionių metu apsupti netvarkos ir nuolatinio siekimo, kuriuo visi gyvename, neužbaigtų ciklų, pusiau įvykdytų darbų sąrašų, kitą-kartą-galėčiau-geriau, tuomet niekad to nepajusime.