And in fact, interaction design is what I've been trying to insert in the collection of the Museum of Modern Art for a few years, starting not very timidly but just pointedly with works, for instance, by Martin Wattenberg -- the way a machine plays chess with itself, that you see here, or Lisa Strausfeld and her partners, the Sugar interface for One Laptop Per Child, Toshio Iwai's Tenori-On musical instruments, and Philip Worthington's Shadow Monsters, and John Maeda's Reactive Books, and also Jonathan Harris and Sep Kamvar's I Want You To Want Me.
Ir išties interaktyvusis dizainas  yra tai, ką bandžiau įtraukti į MoMA kolekciją jau keletą metų, pradėjusi ne nedrąsiai, bet po truputėlį, kaip pavyzdžiui Martin Wtterberg darbas, kur mašina žaidžia šachmatais su pačia savimi, arba Lisos Strausfeld ir kitų „Cukrinė sąsaja" projektui „Kompiuteris – kiekvienam vaikui“, Toshio Iwai „Tenori-On“  muzikinis instrumentas, ir Philip Worthington „Šešėlių pabaisos“, ir John Meada „Reaguojančios knygos“, ir dar Jonathan Harris ir Sep Kamvar  „Noriu, kad manęs norėtum“.