So once you take flexible identity, anonymity, engagement with the real world, and you move beyond simple homage or parody and you put these tools to work in telling a story, that's when things get really interesting.
Taigi, kai mes prisiimame netikrą tapatybę, anonimiškumą, įsitraukimą į realybę, ir persikeliame kitapus paprastos pagarbos ar parodijos bei panaudojame tai kurdami istoriją, tai tampa labai įdomu.