The paint on the walls did not feed children, nor did it tend the sick or educate the ignorant, but it gave hope and light, and helped to make people see there could be a different way of doing things, a different spirit, a different feel to our lives, and that if we brought the same energy and hope to our politics, we could build a better life for each other and for our country.
Dažai ant sienų nei pamaitino vaikus, nei slaugė ligonius ar mokė nemokančiuosius, bet suteikė viltį ir šviesą ir padėjo žmonėms pamatyti, kad gali būti kitoks būdas daryti darbus, kitoks nusistatymas, kitoks gyvenimo pojūtis, ir jei mes atnešime tą pačią energiją ir viltį į savo politiką, mes galėtume sukurti geresnį gyvenimą vienas kitam ir savo šaliai.