Proust is trying to show us that jealousy feels intolerable and makes us look absurd, but it is, at its crux, a quest for knowledge, a quest for truth, painful truth, and actually, where Proust is concerned, the more painful the truth, the better.
Prustas mums parodo, jog pavydas atrodo netoleruotinas ir verčia mus atrodyti absurdiškai, bet tai savo esmėje yra žinojimo paieška, tiesos, skaudžios tiesos, ieškojimas. Ir, tiesą sakant, kiek tai liečia Prustą – kuo skaudesnė tiesa, tuo geriau.