Tragic art, as it developed in the theaters of ancient Greece, in the fifth century B.C., was essentially an art form devoted to tracing how people fail, and also according them a level of sympathy, which ordinary life would not necessarily accord them.
Tragedijos menas, kuris išsivystė senovės Graikijos teatruose penktame šimtmetyje pr. Kr., iš esmės buvo meno forma, skirta parodyti, kaip žmonėms nepasiseka. Ir taip jiems suteikti tam tikros užuojautos, kurios įprastinis gyvenimas nebūtinai jiems suteiktų.