There's not a lot of room for either in the malarial swamps of the Asmat or in the chilling winds of Tibet, but they have, nevertheless, through time and ritual, forged a traditional mystique of the Earth that is based not on the idea of being self-consciously close to it, but on a far subtler intuition: the idea that the Earth itself can only exist because it is breathed into being by human consciousness.
Tam nėra vietos asmatų maliarinėse pelkėse ar stingdančiuose Tibeto vėjuose, bet vis dėlto jie per ilgą laiką, per ritualus nukaldino tradicinį Žemės paslaptingumą, kuris remiasi ne sąmoningu buvimu arti jos, bet daug subtilesniu pojūčiu: idėja, kad Žemė gali egzistuoti tik todėl, kad žmogaus sąmonė į ją įkvepia gyvybę.