The mere fact that somebody would even just sit down, pull out a piece of paper and think about someone the whole way through, with an intention that is so much harder to unearth when the browser is up and the iPhone is pinging and we've got six conversations rolling in at once, that is an art form that does not fall down to the Goliath of "get faster," no matter how many social networks we might join.
Pats faktas, kad kažkas apskritai prisėstų, išsitrauktų popieriaus lapą ir galvotų apie kokį žmogų visą laiką, kol rašo, su intencija, kam yra žymiai sunkiau skirti laiko, jei šalia veikia interneto naršyklė, pypsi iPhone'as ir vienu metu dalyvaujame šešiuose virtualiuose pokalbiuose; tai yra meno išraiškos forma, kuri nepasiduoda Galijotiškajam "greičiau", kad ir į kiek socialinių tinklų užsiregistruotume.