We still clutch close these letters to our chest, to the words that speak louder than loud, when we turn pages into palettes to say the things that we have needed to say, the words that we have needed to write, to sisters and brothers and even to strangers, for far too long.
Mes vis dar glaudžiame tuos laiškus prie krūtinės, geriame žodžius, kalbančius garsiau nei garsiai, o puslapiai virsta paletėmis, atskleidžiančiomis dalykus, kuriuos turėjome pasakyti, žodžius, kuriuos turėjome parašyti seserims ir broliams, ir netgi nepažįstamiesiems, jau taip seniai.