Whenever we think of indigenous people and landscape, we either invoke Rousseau and the old canard of the "noble savage," which is an idea racist in its simplicity, or alternatively, we invoke Thoreau and say these people are closer to the Earth than we are.
Kaskart, kai galvojame apie tolimus kraštus ir jų žmones, mes sužadiname savyje Ruso ir senus gandus apie kilnų laukinį, – šią idėją galima laikyti primityviai rasistine, arba mes pažadiname Toro ir sakome, kad šie žmonės yra artimesni Žemei nei mes.