If we look at Singapore like most of Asia and more and more of the world, of course, it is dominated by the tower, a typology that indeed creates more isolation than connectedness, and I wanted to ask, how could we think about living, not only in terms of the privacy and individuality of ourselves and our apartment, but in an idea of a collective?
Jei žiūrėsime į Singapūrą kaip į daugelį Azijos ar pasaulio miestų, savaime aišku, jame dominuoja bokštai, kurie labiau izoliuoja nei sujungia, ir man kilo klausimas, kaip galime mąstyti apie gyvenimą, nesusikoncentruojant ties mūsų ir būsto privatumu ir individualumu, bet ties bendruomeniškumo idėja?