I know famous musicians, I know actors and film stars and millionaires and novelists and top lawyers and television executives and magazine editors and national journalists and dustbinmen and hairdressers, all who were looked after children, fostered, adopted or orphaned, and many of them grow into their adult lives in fear of speaking of their background, as if it may somehow weaken their standing in the foreground, as if it were somehow Kryptonite, as if it were a time bomb strapped on the inside. Children in care, who've had a life in care, deserve the right to own and live the memory of their own childhood.
Žinau garsių muzikantų, žinau aktorių ir filmų žvaigždžių, ir milijonierių, ir romanų rašytojų, geriausių teisininkų, televizijos vadovų, žurnalų redaktorių, nacionalinių žurnalistų, šiukšlių išvežėjų ir kirpėjų, ir jie visi buvo užauginti vaikų namuose, globoti, arba įvaikinti, ir daugelis jų užaugę bijo prabilti apie savo kilmę manydami, jog tai gali kažkaip susilpninti jų pasitikėjimą savimi, panašiai kaip Supermeną veikia Kriptonitas, arba tarsi tai kaip kokia tiksinti bomba, pritaisyta iš vidaus. Globoti vaikai, vaikai, kurie praleido savo vaikystę vaikų namuose, turi teisę turėti ir dalintis savo vaikystės prisiminimais,