So no matter that I have inhibitions to fill all my pockets, I keep trying, hoping that one day I'll write a poem I can be proud to let sit in a museum exhibit as the only proof I existed.
Taigi nepaisant draudimo pripldyti savo kišenes, aš vis bandau, tikėdamasi, kad vieną dieną parašysiu tokį eilėraštį, kuriuo būsiu tokia patenkinta, kad leisiu jį eksponuoti muziejuje kaip vienintelį įrodymą, kad egzistavau.