In 1389, a frustrated candidate made a surprise return from enforced exile accompanied by 7,000 supporters, and after dining amicably with the incumbent, politely but firmly ejected him, thanking him for serving so ably as his deputy during his own "unavoidable absence" from Genoa.
1389. aastal tuli üks pettunud kandidaat üllatuslikult tagasi sunniviisilisest eksiilist, saadetuna 7000 toetaja poolt ning peale ametisoleva doodžiga sõbralikult lõunastamist sundis ta viimase viisakalt, kuid kindlalt lahkuma, tänades teda selle eest, et too teenis nii võimekalt tema asetäitjana tema "vältimatu eemaloleku" ajal.