Addenbrooke (1922) found that in a dissectible jar made of paraffin wax, or glass baked to remove moisture, the charge remained on the metal plates.
Addenbrooke (1922) leidis, et kui lahtivõetav Leideni purk on tehtud parafiinvahast või klaasist, mida on niiskuse eemaldamiseks küpsetatud, siis laeng jääb metallplaatidele.