The Treaty of Nice reformed the institutional structure of the European Union to withstand eastward expansion, a task which was originally intended to have been done by the Amsterdam Treaty, but failed to be addressed at the time.
Nice'i lepinguga reformiti Euroopa Liidu institutsionaalset struktuuri, et see peaks vastu liidu ida poole laienemisele: ülesanne, mida algselt sooviti juba täita 1997. aastal allkirjastatud Amsterdami lepinguga, kuid probleemiga tegelemine tollal luhtus.