David Hume (1711–1776) claimed that desires and passions are non-cognitive, automatic bodily responses, and he argued that reasoning is "capable only of devising means to ends set by desire".
David Hume (1711-1776) väitis, et soovid ja kired on mitte-kognitiivsed, automaatsed kehalised reaktsioonid ja ta väitis, et ratsionaalne mõtlemine on "võimalik üksnes siis, kui lõpuni välja mõelda see, mida ihaldab".