Like in 1998, the voice of the artist’s son is used in the soundtrack of the piece but this time it’s a newborn baby, whose loud cries are juxtaposed by the abrupt “tantrums” of his middle-aged father.
Nii nagu 1998. aastal on ka selle teose heliribas kasutanud kunstnik oma poja häält, kuid seekord on tegemist vastsündinud poisslapsega, kelle valju lapsenuttu on vastandatud tema keskealise isa äkiliste "vihapursetega".