It has been argued that these typologies remain a fundamental heuristic tool for welfare state scholars, even for those who claim that in-depth analysis of a single case is more suited to capture the complexity of different social policy arrangements.
On ka väidetud, et need tüpoloogiad jäävad heaoluriike uurivate teadlaste jaoks peamiseks heuristiliseks tööriistaks – seda isegi nende jaoks, kes väidavad, et eri sotsiaalpoliitiliste korralduste keerukuse tabamiseks sobib rohkem üksikjuhtumi süvaanalüüs.