Along with Ulrich Beck and Scott Lash, he endorses the term reflexive modernisation as a more accurate description of the processes associated with the second modernity, since it opposes itself (in its earlier version) instead of opposing traditionalism, endangering the very institutions it created (such as the national state, the political parties or the nuclear family).
Koos Ulrich Becki ja Scott Lashiga kasutab ta refleksiivse moderniseerumise (reflexive modernisation) mõistet, mis kirjeldab 'teise modernsusega' seostatavaid protsesse – see vastandub iseenda varasemale versioonile selle asemel, et vastanduda traditsioonilisusele, ja seab ohtu omaenda loodud institutsioonid (nt rahvusriik, poliitilised parteid või tuumperekond).