Although initially being biologically-centered (or focused around the more ordinary, psychological self-nature), both Maslow (2011) and Rogers (1980) became more open to "spirituality" and grew to accept a more open and "spiritual" conception of man before the end of their lives.
Kuigi algselt olid nad bioloogiliselt keskendunud (või keskendunud tavalisemale psühholoogilisele iseärilisusele), siis nii Maslow (2011) kui Rogers (1980) muutusid avatumaks "vaimsusele" ja kasvasid, aktsepteerides avatumat ja "vaimset" kontseptsiooni inimesest enne nende elu lõppu.