However, local Serbian princes continued to reign as suzerains to the Byzantines, maintaining total autonomy over their lands, such as in Rascia, while only nominally being Byzantine vassals.
Kuid kohalikud Serbia vürstid jätkasid valitsemist kui bütsantslaste süseräänid, säilitades täieliku autonoomia oma maade üle, nagu Raškas, olles vaid nominaalselt Bütsantsi vasallid.