He did not in his youth look forward to gradual improvement: nay, in those days of intolerance, now almost forgotten, it seemed as easy to look forward to the sort of millennium of freedom and brotherhood, which he thought the proper state of mankind, as to the present reign of moderation and improvement.
Он у својој младости није гледао ка постепеном напретку: штавише, у тим данима нетолеранције, сада готово заборављеним, чинило се да је исто тако лако гледати у будућу врсту златног доба слободе и братства, за које је мислио да је правилно стање човечанства, као и гледати садашњу владавину модернизације и напретка.