She admires herself in the glass, while we treat the picture that purports to incriminate her as another kind of glass—a window—through which we peer and secretly desire her."
Она се диви себи у чаши, док ми излажемо слику која наводи на инкриминисање ње као друге врсте стакла — прозор — кроз који ми провирујемо и тајно је желимо.”