At the end of the Second World War, with the example of Nazi eugenics, eugenics faded from public discourse, and increasingly disability cohered into a set of attributes that medicine could attend to – whether through augmentation, rehabilitation, or treatment.
На крају Другог светског рата, са увидом у исходе упражњавања нацистичке еугенике, еугеника је углавном нестала из јавног дискурса, а све више се инвалидност повезивала у скупом атрибута које медицина може адресирати - путем помагала, рехабилитације или лечења.