Humans perceive the other in these interactions as more real than they would themselves; we can place a person in everyday life by seeing them, yet we need to contemplate our own placement in the world as it is not so concrete.
Људи сматрају друге у овим интеракцијама као реалније него што би они сами били; можемо поставити особу у свакодневни живот гледајући је, али ипак морамо да размишљамо и о нашој припадност у свету као да није тако концентричан.