Since the imperial chancellor was, except for two periods (January–November 1873 and 1892–94) also prime minister of Prussia, this meant that for most of the empire's existence, the king/emperor and prime minister/chancellor had to seek majorities from legislatures elected by two completely different franchises.
Како је царски канцелар био, осим у два раздобља (јануар-новембар 1873. и 1892-1894), и премијер Пруске, ово је значило да су краљ/цар и премијер/канцелар морали да траже већине у скупштинама изабраним на два потпуно различита система.