The city of the ancient world cannot be understood as a simple agglomeration of people and things in space—it had its own spatial practice, making its own space (which was suitable for itself—Lefebvre argues that the intellectual climate of the city in the ancient world was very much related to the social production of its spatiality).
Град античког света не може бити схваћен као једноставна агломерација људи и ствари у простору — имала је своју просторну праксу, правећи свој простор (који је погодан за себе — Лефевре тврди да је интелектуална клима града у античком свету била веома везана за друштвене производе своје просторности).