Eight bits from the program counter register were available for other purposes; the top six bits (available because of the 26-bit address space) served as status flags, and the bottom two bits (available because the program counter was always word-aligned) were used for setting modes.
8 битова из програмског регистра је било доступно и за друге сврхе; виших 6 битова (доступних због 26-битног адресног простора), су служили као статусни флегови, а доња 2 бита (доступних јер је програмски бројач увек био изравњан са дужином речи), су коришћени за подешавање режима.