He further criticizes Parsonian Sociology on its ability to theorize as a form of pure abstraction that society can be understood irrespective of its historical and contextual nature without observation.
Он даље критикује Pasonovom социологију у својој могућности да теоретизује као форму чисте апстракције да друштво може бити схваћно без обзира на своју историју и контектуалну природу без опсернације.