In Plato's Apology of Socrates, Socrates claimed to have a daimonion (literally, a "divine something") that frequently warned him—in the form of a "voice"—against mistakes but never told him what to do.
У Платоновој „Одбрани Сократовој“ Сократ је тврдио да је имао демона (дословце, „нешто божанско“) које га је често упозоравало – у облику „гласа“ – на грешке, али никад му није рекло шта да ради.