Basing decisions of the acceptability of some anomalies can avoid a culture of a "zero-defects" mandate, where people might be tempted to deny the existence of problems so that the result would appear as zero defects.
Заснивање одлука прихватљивости неки аномалија може избећи културни "нула-дефект" мандат, где људи могу бити у искушењу да поричу постојање проблема тако да би се резултати показали као нуле дефекти.