His meditation did not require the cessation of all thinking as in some forms of Buddhism; rather, it was characterised by quiet introspection that helped to balance various aspects of one's personality and allowed for focused thought and concentration.
Његова медитација није захтевала престанаг свог размишљања као што је то случај у неким формама будизма; уместо тога, она је била карактерисана тихом интроспекцијом која је помагалау балансирању разних аспеката личности и омогућавала фокусирање мисли и концентрације.