Thus, many admirers (though not necessarily Brahms himself) saw him as the champion of traditional forms and "pure music", as opposed to the "New German" embrace of programme music.
Стога су многи обожаватељи (мада не и сам Брамс) сматрали да је он врхунски поборник традиционалних форми и „чисте музике“, за разлику од „новог њемачког“ прихватања програмске музике.