Whereas Shelley had accepted death and changes in life in the first and second canto, he now turns to "wistful reminiscence an alternative possibility of transcendence".
Пошто је Шели прихватио смрт и промене у животу у првом и другом део, сада се окреће чежњивом присећању, призива у сећање „алтернативне могућности трансценденције“.