Initially, all programming languages at a higher level than assembly were termed "third-generation", but later on, the term "fourth-generation" was introduced to try to differentiate the (then) new declarative languages (such as Prolog and domain-specific languages) which claimed to operate at an even higher level, and in a domain even closer to the user (e.g. at a natural language level) than the original, imperative high level languages such as Pascal, C, ALGOL, Fortran, BASIC, etc.
У почетку, сви програмски језици на вишем нивоу од асемблерског називани су језицима "треће генерације", али касније, термин "четврта генерација" је уведен у покушају да се диференцирају (онда) нови декларативни језици (као што су Пролог и домен- специфични језици), за које се тврдило да раде на још вишем нивоу, а у домену још ближе до корисника (нпр на нивоу природног језика) од оригиналних, императивних језика високог нивоа што су Паскал, C, Алгол, Фортран, Бејсик, итд.