Laclau subsequently used this account of discourse to re-consider the nature of identity, arguing that all political identities are discursive - even if they are experienced by individuals as 'natural' (even to the point where one's identity is not recognised as an identity).
Лаклау је користио становиште дискурса да преиспита природу идентитета, тврдећи да су сви политички идентитети дискурзивни – чак иако су искусни као „природне“ индивидуе (чак и до тачке кад идентитет није препознат као идентитет).