One reason, she held, was that conscience, as we understand it in moral or legal matters, is supposedly always present within us, just like consciousness: "and this conscience is also supposed to tell us what to do and what to repent; before it became the lumen naturale or Kant's practical reason, it was the voice of God."
Један од разлога је, сматра она, био тај што је савест, онако како је разумемо у моралним или правним питањима, претпоставља се, увек присутна у нама, баш као и свест: "и ова савест би, претпоставља се, требало да нам каже шта да радимо и зашта да се покајемо; пре него што је постала lumen naturale или Кантов практични разум, била је глас Бога."