Along with Ulrich Beck and Scott Lash, he endorses the term reflexive modernisation as a more accurate description of the processes associated with the second modernity, since it opposes itself (in its earlier version) instead of opposing traditionalism, endangering the very institutions it created (such as the national state, the political parties or the nuclear family).
Заједно са Улрихом Беком и Скотом Лешом, одобрава термин рефлексивна модернизација као прецизнији опис процеса у вези са другим модернизмом, јер се противи самом себи (својој претходној верзији) уместо да се супротставља традиционализму, угрожавајући управо институције које је креирао (као што су национална држава, политичке странке или нуклеарна породица).