Durbach cautions that both Treves's and Norman's memoirs must be understood as "narrative reconstructions ... that reflect personal and professional prejudices and cater to the demands and expectations of their very different audiences".
Durbachová zároveň varuje, že jak Trevesovy, tak Normanovy paměti, musí být brány jako „narativní (vyprávěcí) rekonstrukce (…) odrážející osobní a profesní předsudky, které jsou zaměřené na požadavky a očekávání velmi různých cílových skupin“.