To Cooke, Mahler's is "the Choral Symphony of the twentieth century: like Beethoven's, but in a different way, it sets before us an ideal which we are as yet far from realising—even perhaps moving away from—but which we can hardly abandon without perishing".
Pro Cooka je Mahlerova symfonie „sborovou symfonií dvacátého století; jako Beethovenova, jen jiným způsobem před nás staví ideál , jehož uskutečnění jsme dosud daleko – dokonce snad mu se snad vzdalujeme – ale který můžeme stěží opustit, aniž bychom zahynuli“.