Such codes were used in the Pioneer program of the early 1970s to Jupiter and Saturn, but gave way to shorter, Viterbi-decoded codes, usually concatenated with large Reed–Solomon error correction codes that steepen the overall bit-error-rate curve and produce extremely low residual undetected error rates.
Tyto kódy se používaly při programu Pioneer kosmických letů k Jupiteru a Saturn na začátku 70. let 20. století, ale pak byly nahrazeny kratšími kódy s Viterbiho dekódováním, obvykle sřetězenými s rozsáhlými Reedovy-Solomonovými kódy, které činí křivku celkové bitové chybovosti strmější a dosahují extrémně nízkého podílu zbytkových nedetekovaných chyb.