Together with Indian physicist Subrahmanyan Chandrasekhar (1910–1995), he discovered and published in 1942 the so-called Schönberg–Chandrasekhar limit, which is the maximum mass of the core of a star that can support the overlying layers against gravitational collapse, once the core hydrogen is exhausted.
Spolu s indickým fyzikem Subrahmanyanem Chandrasekharem (1910-1995), objevil a publikoval v roce 1942 takzvaný Schenbergův-Chandrasekharův limit, což je maximální hmotnost jádra hvězdy, které může podporovat vrchní vrstvy hvězdy proti gravitačnímu kolapsu, jakmile dojde k vyčernání vodíku v jádru.