The notion of an affine connection has its roots in 19th-century geometry and tensor calculus, but was not fully developed until the early 1920s, by Élie Cartan (as part of his general theory of connections) and Hermann Weyl (who used the notion as a part of his foundations for general relativity).
Pojem afinní konexe má své kořeny v geometrii 19. století a tenzorových počtech, ale nebyl plně rozvinutý až do roku 1920, kdy jej popsali Élie Cartan (jako součást jeho obecné teorie konexí) a Hermann Weyl (který používal tento pojem, jako součást jeho základů pro obecnou teorii relativity).