Foreign trade was subject to import tariffs, export taxes and quantitative restrictions, while foreign direct investment (FDI) was restricted by upper-limit equity participation, restrictions on technology transfer, export obligations and government approvals; these approvals were needed for nearly 60% of new FDI in the industrial sector.
Zahraniční obchod byl předmětem dovozních sazeb, vývozních daní a množstevních omezení, zatímco zahraniční přímé investice (FDI) byly omezeny horní hranicí majetkové účasti, omezeními transferu technologií, povinností vývozu a vládními schváleními; tato schválení byla nezbytná pro téměř 60 % nových přímých zahraničních investic v průmyslu.