For example, in The Two Noble Kinsmen (1612–1613), written with John Fletcher, Shakespeare has two characters meet and leaves them on stage at the end of one scene, yet Fletcher has them act as if they were meeting for the first time in the following scene.
Ve hře Dva vznešení příbuzní (1612–1613), napsané s Johnem Fletcherem, nechává Shakespeare dvě postavy potkat se na jevišti a na konci scény odejít, zatímco v následující scéně je Fletcher nechá chovat se, jako když se vidí poprvé.