Consider two sine waves of unit amplitude: cos ⁡ ( 2 π f 1 t ) + cos ⁡ ( 2 π f 2 t ) = 2 cos ⁡ ( 2 π f 1 + f 2 2 t ) cos ⁡ ( 2 π f 1 − f 2 2 t ) {\displaystyle {\cos(2\pi f_{1}t)+\cos(2\pi f_{2}t)}={2\cos \left(2\pi {\frac {f_{1}+f_{2}}{2}}t\right)\cos \left(2\pi {\frac {f_{1}-f_{2}}{2}}t\right)}} If the two original frequencies are quite close (for example, a difference of approximately twelve hertz), the frequency of the cosine of the right side of the expression above, that is f1 − f2/2, is often too low to be perceived as an audible tone or pitch.
Například pro nejjednodušší příklad dvou sinusových vln s jednotkovou amplitudou: cos ⁡ ( 2 π f 1 t ) + cos ⁡ ( 2 π f 2 t ) = 2 cos ⁡ ( 2 π f 1 + f 2 2 t ) cos ⁡ ( 2 π f 1 − f 2 2 t ) {\displaystyle {\cos(2\pi f_{1}t)+\cos(2\pi f_{2}t)}={2\cos \left(2\pi {\frac {f_{1}+f_{2}}{2}}t\right)\cos \left(2\pi {\frac {f_{1}-f_{2}}{2}}t\right)}} Pokud jsou obě počáteční frekvence vzájemně blízko (pokud se liší o několik hertzů), frekvence kosinu na pravé straně uvedeného výrazu (f1−f2)/2, je příliš nízká, aby výsledný zvuk byl slyšet jako tón.