As mentioned above, the king and (with two exceptions) the prime minister of Prussia were also the emperor and chancellor of the empire – meaning that the same rulers had to seek majorities from legislatures elected from completely different franchises.
Як згадано вище, король і (з двома виключеннями) прем'єр-міністр Пруссії були також імператором і канцлером імперії, це означало, що тим же правителям довелося знайти більшість з законодавчою владою обраною від різних земель та класів.