Could he not realize that people never needed more, never yearned more to hear Beethoven and his message of freedom and human love, than precisely these Germans, who had to live under Himmler’s terror?
А може, він просто не уявляє собі, що ніхто ще не потребував більше, ніхто ще не бажав сильніше почути Бетховена і його голос свободи і любові, ніж ті німці, які змушені жити в гіммлерівському царстві страху?