Under this treaty, Brunei accepted a British Resident to advise the Sultan on both external and internal affairs except those relating to Islam and Malay customs.
Відповідно до цієї угоди британський резидент мав консультувати султана щодо зовнішніх та внутрішніх справ, за винятком тих, що стосувались ісламу та малайських звичаїв.