He became a professor of medical theory and clinical practice at the University of Pennsylvania in 1791, though the quality of his medicine was quite primitive even for the time: he advocated bloodletting for almost any illness, long after its practice had declined.
Він став професором медичної теорії та клінічної практики в Пенсильванському університеті в 1791 році, хоча якість його медичних переконань була досить примітивною навіть до того часу: він виступав за кровопускання практично при будь-якій хворобі, ще тривалий час після того, як застосування цього методу у практичній діяльності пішло нанівець.