In his 1910 book, Ten Blind Leaders of the Blind, Arthur Morrow Lewis acknowledged that Ely was a "fair opponent" who had "done much to obtain a hearing for among the unreasonable," but charged he was merely one of those "bourgeois intellectuals" who were "not sufficiently intellectual to grasp the nature of our position."
У своїй книзі 1910 року «Десять сліпих лідерів» Артур Морроу Льюїс визнав, що Елі був «справедливим опонентом», який «багато зробив, щоб отримати слухання для соціалізму серед нерозумних», але стверджував, що він є лише одним із «буржуазних інтелектуалів», які були «недостатньо інтелектуальними, щоб зрозуміти природу нашої позиції».