For most of this period, Norway was generally regarded as a dominant-party system, with the divided opposition, consisting of Liberals, Conservatives, Centrists, Christian Democrats and occasionally Communists, unable to match Labour.
Більшу частину цього періоду Норвегія мала систему з домінуючею партією, з розділеною опозицією, яка складається з лібералів, консерваторів, центристів, християнських демократів, а часом і комуністів, які не могли поєднатись з лейбористами.