In so doing, Popper argues, they have taken Plato's political philosophy as a benign idyll, without taking into account its dangerous tendencies toward totalitarian ideology.
При цьому Поппер стверджує, що вони безкритично прийняли політичну філософію Платона як зразкову ідилію, не беручи до уваги її небезпечні тенденції до тоталітарної ідеології.