Those who held these positions were the sole purveyors of legal education (per se) for their institutions—though law was, of course, discussed in other academic areas as a matter of course—and gave lectures designed to supplement, rather than replace, an apprenticeship.
Ті, хто зайняв ці позиції, були єдиними розповсюджувачами правового виховання (по суті) для власних установ — хоча право, звичайно, обговорювалося в інших академічних осередках як предмет навчального курсу — і читали лекції, розроблені, щоб доповнити, а не замінити учнівство.