This, together with a similar agreement made by Isaac II Angelos (1185–1195 and 1203–1204) with Venice the next year, in which the Republic would provide 40–100 galleys at six months' notice in exchange for favourable trading concessions, is a telling indication that the Byzantine government was aware of the inadequacy of its own naval establishment.
Поряд з аналогічною угодою, укладеною Ісааком II Ангелом (1185–1195 та 1203–1204) з Венецією наступного року, за якою Республіка мала за повідомленням за шість місяців надавати Візантії від 40 до 100 галер в обмін на торгові привілеї, це свідчить про те, що візантійський уряд усвідомлював низький рівень боєздатності своїх військово-морських сил.