Tidlig på 1970-tallet, da evaluatorer ønsket å designe studier som ville fange noen implementerings- eller utfallstrekk som var forskjellige eller dyre å måle pålitelig i stor skala - for eksempel måten en stor organisasjon håndterte en kompleks innovasjon på eller effekten av et utdanningsprogram på motivasjon til å lære eller vekst i selvtillit - følte de seg fanget mellom å risikere betydelig innsats i å prøve å kvantifisere kvalitative variabler og risikere kritikken at de ignorerte virkelig viktige ting fordi de ikke kunne måles.
Evaluatorer ønsket å designe studier som ser på hvordan en organisasjon håndterer innovasjon av nye produkter og teknologier.