Som innledningen til utgaven Loeb sier, i februar 45 [et år før han skrev De Senectute] døde hans elskede og eneste datter drev ham til en frenetisk skriving i et forsøk på å glemme sin sorg.
Hans beretning om hvordan han klarte av sin datters død ble ikke registrert, men det sies at han ble notert under et intervju.