I 1968, den annus horribilis da Johnson sprakk fra presset av å formidle et stadig mer sentripetalt demokratisk parti og Kennedy falt for en attentatkulett, hadde to politiske ideelle typer et taus flertal som støttet Johnsons krig mot Vietnam og stemte på Richard Nixon, og en ny klasse av liberale fagfolk og ungdom som støttet Johnsons krig mot fattigdommen, men hatet alt Richard Nixon representerte.
Noen støttet Johnson og stemte på Nixon og angret det umiddelbart.