Mer overraskende er det ikke en eneste omtale av den viktigste offentlige hendelsen for Degas i 1890-årene, Dreyfus-affæren, da Degas ikke bare så ut som en hund, men oppførte seg som en, kutte av jødiske venner av langvarig stand og hardt insisterte (sammen med Paul Cezanne og Renoir) på skyld hos den jødiske hæroffiseren som falske anklaget for forræderi.
Degas blir sett på som en forræder av jøder, fordi han kuttet av seg sine jødiske venner, selv om han gjorde det av gode grunner.