Den ekstravagante ballsalen og de høye allegoriske fresker som Giambattista Tiepolos Merit mellom Dygd og Adel i Tronshuset (i virkeligheten for Rezzonico-bryllupene) og andre, mer nostalgiske, av Guardi, fanger alle tonen til et fallende Venezia og de frivole livene til de uvirksomme rike.
Arkitekturen viser hvor overfladiske rike venetianere var.