For å oppsummere, hva har Shakespeare egentlig å si til forretningsmenn som tror at hans konger er gode rollemodeller - i stedet for, la oss si, bekymringsfulle, interessante, moralsk tvilsomme dramatiseringer av effekten av makt?
Hva har Shakespeare å si om konger som blir rollemodeller i stedet for å dramatisere effekten av total makt?