Det var fordi karismatisk musikk er virkelig ærefryktinnspennende, og å se på violistenes vandring gjennom Schnittkes barbariske russiske landskap var som å se på menneskehet og umenneskelighet i en voldsom kamp, gjennomføre hver stor og edel kamp som vi forbinder med 19. århundres violinkonsert, bortsett fra uten noen av de beroligende triumfalene som blant 19. århundres komponister var uforskjellig fra en finale.
Musikk er alltid ærefryktinndrivende.