Sultan Abdul Hamid II (1876 1909) prøvde å anvende absolutt styre til et imperium som vaklet under en knusende utenlandsk gjeld, med en fragmentert befolkning av fiendtlige mennesker, og lyktes bare i å skape illevilje og misnøye blant den yngre generasjonen av utdannede tyrkere.
Sultan Abdul Hamid II ble universelt beundret av utdannede unge tyrkere.