Emma Lazarus popisuje sochu z pohledu vyčerpaného a zatraceného cestujícího, který mnohdy po dlouhé a děsivé plavbě napříč oceánem přijíždí s nadějí v srdci do nové země.
Lazarus's great imaginative act was to see it as it would be seen by exhausted, wretched but hopeful people on the decks of ships after long and often dreadful journeys.