The approach of minimum rates was chosen as a compromise solution in 1993 in order to both limit distortions in the Internal Market and allow Member States some flexibility to fulfil their budgetary needs.
Alammäärade lahendus valiti 1993. aastal kompromisslahendusena, selleks et piirata nii konkurentsimoonutusi siseturul kui ka võimaldada liikmesriikidele teatavat vabadust oma eelarvevajaduste täitmisel.