Some member states were of the view that easily accessible public services should be provided – if possible in their own national languages - for young people who have experienced or are in danger of experiencing discrimination, xenophobia and racism.
Mõned liikmesriigid leidsid, et hõlpsalt juurdepääsetavad avalikud teenused (võimalusel nende emakeeles) tuleks tagada neile noortele, kes on kogenud või kel on oht kogeda diskrimineerimist, ksenofoobiat või rassismi.