There was broad agreement that greater flexibility geared regional specificities and differences would increase the adequacy and effectiveness of results obtained, and that this could not be achieved by an automatic approach providing minimal allocations at EU level, nor by imposing a small number of intervention types for all member states.
Üldiselt nõustuti, et suurem paindlikkus piirkondlike eripärade ja erinevuste arvesse võtmiseks suurendaks saavutatud tulemuste adekvaatsust ja tulemuslikkust ning et seda ei oleks võimalik saavutada automaatse meetodiga, mille kohaselt määrataks ELi tasandil kindlaks minimaalsed eraldised, ega ka väikese sekkumisliikide arvu kehtestamisega kõigile liikmesriikidele.