Would it be compassionate to give a compulsive gambler a loan of several hundred dollars so he could gamble? Any reasonable person would say no.
See on võime selgelt näha seda, mida teine inimene vajab ja siis tunda vajadust teha, mis võimalik. Kas see on kaastunne, kui anda hasartmängijale mitusada dollarit laenu, et ta saaks mängida?