A major difference is that while European higher education continues to rely almost exclusively on (limited) public funds, much stronger and lasting expansion has been possible in competitor countries thanks to a greater diversity of funding sources, with much higher contributions from industry and households.
Kõige olulisem erinevus on see, et kui Euroopa kõrghariduse rahastamine toimub jätkuvalt valdavalt (piiratud) riiklike vahendite abil, siis konkureerivates riikides saavutatakse märksa laiem ja püsivam toetuspind tänu mitmekesisemate rahastamisallikate, sealhulgas tööstuse ja kodumajapidamiste märksa ulatuslikumale kaasamisele.