For Estonia, as for all other Union republics, this meant focussing on heavy industry and especially the armaments industry, neglecting light industry and keeping the standard of living low to finance industrial investment and military spending.
Eestile nagu ka teistele Nõukogude Liidu vabariikidele tähendas see rasketööstuse, eriti relvatööstuse eelistamist ja kergetööstuse kõrvalejätmist. Sellega kaasnes madal elustandard, et suuta rahastada tööstust ja teha sõjalisi kulutusi.